Kom nu, pres. Flot.
En gang til.
Træk vejret.
Sådan. Tag en dyb indånding.
Og kom så! Pres. Kom nu.
TIL MINDE OM YVONNE ANDRÉ
Vi er ikke helt i mål endnu.
Så begynder vi forfra. Sådan, ja.
Kom så. Pres, pres, pres.
Det er fint. Sådan...
Sådan, ja. Pres.
Sådan. Det er fint. Virkelig fint.
Se Deres baby, Magali. Han er lige her.
Han er så smuk. Han er her.
De kan godt nå ham. Kom med hænderne.
Her er Deres barn.
- Tillykke. - De klarede det så flot.
- Det er altid en lettelse. - Lige pludselig var han ude.
Fantastisk.
Sådan. Han falder snart i søvn.
Sikke nogle smukke hænder. Han falder snart i søvn.
GENSYNET
- Har du besluttet dig? - Jeg har ikke lyst til at tænke på det.
- Du kunne slå dig ned som selvstændig. - Det er alt for besværligt.
Det er unfair.
- De kan ikke gøre det mod os. - Men det gør de.
Monitoren på 2'eren har voldsomme udsving.
- Navlestrengen er viklet om halsen. - Få fat i doktor Oudinot.
- Mit barn! - Tag det roligt. Det skal nok gå.
Det skal nok gå.
- Hvor meget har hun udvidet sig? - Ni centimeter.
Nu gør jeg noget, som ikke vil føles så rart.
Det tager ikke ret lang tid, og det er det, der skal til.
Vent lidt. De må endelig ikke presse.
Sådan. Nu er De helt udvidet.
Pres!
Sådan. Det er fint.
Her er Deres baby.
Pis, jeg er sent på den. Jeg har ikke lukket et øje i nat.
Jeg må jo tage mig af ungerne, og Fred er ved at flippe helt ud.
Jeg tror, at jeg takker ja.
- Hvad med dig? - Så vil jeg hellere dø.
GIV IKKE OP
Hej, Claire.
Hej, mor. Det er mig. Jeg kommer ikke hjem i aften.
Jeg ringer i morgen. Hej, hej.
Goddag. Jeg leder efter Antoine Breton.
Jeg fandt Deres nummer i telefonbogen og tænkte på, om De var hans datter?
Jeg hedder Beatrice. Beatrice Sobolewski.
06-78-56-44-98.
Måske tales vi ved.
- Hallo? - Det er Claire.
Stil Dem sådan og tag fat i hendes arme.
Det vil hjælpe barnet på plads nede i bækkenet. Er det okay?
- Det gør ondt. Jeg kan ikke. - Jo, De kan.
De er så heldig, at Deres mor har været her i timevis. Det skal nok gå.
Alt i orden. Evelyne skal nok hjælpe jer.
Hej. Åh, det er vist ikke blevet bedre, hva'?
Hun dukkede op helt alene. Hun vil ikke lade os undersøge hende, og hun bløder.
- Er Elodie her ikke? - Hun holder fri.
- Ingen ultralyd? - Nej.
Goddag.
Jeg hedder Claire. Hvad hedder du?
Har du ikke nogen læge?
Du er nødt til at stole på mig. Jeg er her for at hjælpe dig.
Og hvis jeg skal kunne hjælpe dig, er jeg nødt til at undersøge dig.
Er det okay?
Kom.
Det skal nok løse sig.
- Er det dig? - Ja, jeg er sent på den.
DR. MECHELANY TANDLÆGE
Jeg er her. Nede for enden af korridoren.
Kom ind.
Jeg er ikke præsentabel. Jeg faldt i søvn igen. Det er typisk mig.
Ja? Nå, det er dig.
Det går ikke. Nej, jeg gør det ikke med vilje. Det ved du godt.
Ja...
Ja, selvfølgelig får du dem tilbage. Det har jeg jo sagt.
Hør, Rolande. Det passer dårligt nu. Jeg har besøg.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige.
Vi skal nok finde på noget.
Whisky? Tag flasken og to glas i køkkenet.
Og peanutsene!
Du undrer dig sikkert over, hvad jeg laver her.
Lejligheden tilhører min ven Raymond. Du kender ham ikke.
Han flyttede tilbage til Beirut efter krigen, men beholdt lejligheden -
- og han lader mig bo her fra tid til anden.
Bor De ikke længere i Buenos Aires?
Buenos Aires? Har jeg boet der?
Jamen det er jo 100 år siden. Hvor gammel er du egentlig blevet?
49 år.
- Hvad var du dengang? - Omkring 13-14 år.
Du har altid set ældre ud end din alder.
Fint. Tak...
Vi havde det godt nok sjovt, vi to. Kan du huske det?
Du glemte jo peanutsene.
Sid ned. Tag regnfrakken af. Stå nu ikke bare der.
Jeg skal et ærinde ved Nation. Du kan jo gå med?
Nej. Jeg må hjem.
Skål for os?
For livet.
Nej tak.
Nå, hvordan har han det?
Jeg har ledt efter ham overalt. Men det er måske godt det samme.
Han har nok giftet sig igen og fået en masse børn. Og 18 børnebørn.
Hvorfor spørger De mig om det?
Hvad?
Hvorfor vil De vide, hvordan han har det?
Jeg har fået kræft.
Jeg boede sammen med en mand i Biarritz. Det var ikke den store kærlighed, men...
Han faldt død om, og så var jeg husvild og opsøgte nogle gamle spillevenner her.
En af dem er læge. Han syntes, at jeg skulle undersøges, og så fik jeg dommen.
En hjernesvulst. Men jeg fandt ud af det for sent.
Det er aldrig for sent. Man kan altid gøre noget.
Det var ikke det, han sagde til mig.
- Men jeg holder ud. Hvordan ser jeg ud? - Rigtig godt.
Jeg skal snart undersøges yderligere.
Jeg frygter at miste hukommelsen eller at blive lam.
Jeg er ligeglad med, om jeg dør. Jeg har levet et godt liv.
En omelet og et glas rødvin, Francis.
- Hvad vil du have at drikke? - Ikke noget.
Hvad hed den lærer, der kom derhjemme?
- Hvilken lærer? - Violinlæreren.
Det har jeg ikke glemt. Jeg har hans navn lige på tungen.
Hr. Bemol.
Netop.
Tænk engang at være musiklærer og hedde sådan.
Nå, hvad laver du så nu? Nej, lad mig gætte.
Socialrådgiver. Bibliotekar som din mor. Du var altid så alvorlig.
- Jeg er jordemoder. - Jordemoder?
Smag på den her og sig, hvad du synes.
Nej tak.
- Skøn. Côte de Beaune? - Tæt på. Gevrey-Chambertin 2013.
Du er ligesom din far. Ingen alkohol. Hans sport var vigtigst.
Jeg lokkede ham i fordærv.
Jordemoder... Det må da være skønt at hjælpe små babyer til verden.
- Helt bestemt. - Har du nogen børn?
Jeg har en søn. Simon.
- Hvad laver han? - Læser medicin. Han vil være kirurg.
- Hvad med Dem? - Vi plejede at være dus.
- Har De nogen børn? - Nej da!
Jeg ville have været komplet uegnet som mor.
Men jeg kan godt se, at det er smart at have børn, når man bliver ældre.
- De udfylder et tomrum, ikke sandt? - Det vil jeg nu ikke sige.
Er du slet ikke sulten?
Han er død.
Det stod i avisen, og det står sort på hvidt på Wikipedia.
Han begik selvmord. Kort tid efter at De forlod ham.
Jeg læser aldrig aviser. Og jeg er håbløs til internettet.
Hvad skete der?
Er De sikker på, at De gerne vil vide det?
Han skød sig i hjertet.
Det var mig, der fandt ham.
I lejligheden på Boulevard St. Germain, hvor vi alle tre tidligere boede.
Jeg er rasende på mig selv. Hvis du bare vidste, Claire...
Jeg kunne ikke. Jeg kunne simpelthen ikke.
Jeg troede, at vi efter alle disse år ville mødes og glemme det hele -
- og at vi ville slutte fred med hinanden. Jeg store idiot.
Du hader mig garanteret.
- Hvor ligger han begravet? - Det er lige meget.
- Jamen jeg vil se ham. - Han blev kremeret.
Jeg ordnede det hele. Min mor og jeg kastede hans aske... ud i Seinen.
- Jeg er nødt til at gå. - Også jeg.
Skriv det på min regning, Francis. Jeg tager en taxi. Du kan få et lift.
Det er ikke nødvendigt. Farvel.
Claire!
Giv mig din hånd.
Kom nu. Giv mig din hånd.
Min sidste ring. Resten har jeg pantsat, men jeg skal nok få dem tilbage en dag.
- Det er der ingen grund til... - Jo, det er en smaragd.
Jeg fik den af din far i hans storhedstid, og den skal du have.
Smut nu. Jeg må lige samle mig lidt.
Fandens også!
Vil De have nogle Belle de Fontenay-kartofler?
- Jeg blev helt forskrækket. - Jeg har alt for mange.
- Er hr. Baron her ikke? - Nej.
- Hvem er De? - Jeg er hans søn.
Det er en lækker kartoffel.
Den er fast og smagfuld. Ideel til at stege.
- Har han det godt? - Nej. Så jeg giver ham en hånd her.
- Nå, men hvad med de kartofler? - Nej tak. Jeg har allerede købt nogle.
Det skal nok gå, fru Carrelet.
De er næsten i mål. Sid helt stille. Tag en dyb indånding.
- Goddag, doktor. - Hej, min ven.
- Ja? - Træk vejret, så begynder vi forfra.
- Pust ud. - Går det godt? Træk vejret roligt.
Helt roligt. Tag nogle dybe indåndinger. Er alt okay?
Du skal filme babyen!
Kom så. Det er rigtig fint. Kom så.
- Superflot. - Bliv ved. Vi er der næsten.
De klarer det så flot.
Læg Deres telefon og kom her. Jeg har brug for Deres hjælp.
Placér Deres hænder under hendes ende og løft hende lidt op.
Træk vejret.
Løft hende lidt op. Sådan, ja. Det er rigtig fint.
Kom så. Det er rigtig flot. Kig på mig.
Kom så, fru Bernard.
Når De har fået vejret igen, fortsætter vi. Kom så...
Sådan. Pres. Kom så.
Se, her er Deres baby. Se...
Har De lige et øjeblik, Claire?
Hospitalet er kommet med et godt tilbud.
Den nye baby-fabrik? Det er vist ikke noget for mig.
De her er blevet leveret til dig.
- Det er ægte kærlighed. - Elodie har sagt ja.
TILGIV MIG BEATRICE
Og arbejdsforholdene bliver fine.
Tak, fordi De tænker på min fremtid, men jeg har besluttet mig, Thomas.
Der er ingen sure miner. Vi ses i morgen.
Det har regnet, så al min salat er spiseklar. Hvad med Deres?
Ja, min salat er også spiseklar.
- Bruger De sneglegift? - Nej. Jeg er imod den slags.
Jeg har et godt tip: Brug kattegrus.
Læg det i en ring omkring hver plante, og så er sneglene væk.
Er det i dag?
- Aftalte vi ikke i næste uge? - Nej.
- Jeg hedder Lucie. - Goddag. Det er dejligt at møde Dem.
Simon har fortalt mig meget om Dem.
Vi har dessert med.
Jeg kan hjælpe Dem. Jeg har alt, hvad De skal bruge, i mit skur.
- Hvem er det? - Det er naboen, hr. Barons, søn.
- Har hr. Baron en søn? - Åbenbart.
Jeg har for resten fundet et sommerjob. I min vens fars praksis.
- En læge? - Plastikkirurg.
Han vil lære mig at indsprøjte Botox og collagen.
- Det er da ikke særlig studierelevant? - Jamen jeg har brug for pengene.
Pluk druer! Det er fysisk arbejde, og du møder spændende mennesker.
Simon!
- Fransk, italiensk eller spansk vin? - Spørg de unge. Jeg drikker ikke.
- Er det ikke hårdt arbejde? - Jeg har altid elsket det.
Min far var også lastbilchauffør.
- Er De lastbilchauffør? - Ja, jeg kører i udlandet.
Lambrusco. Og en Saperavi fra Georgien.
- Skal jeg åbne den? - Jeg har ingen proptrækker.
Nå nej, De drikker jo ikke. Den passer fint til det der.
- Har De altid villet være jordemoder? - Jordemoder?
Det må være skønt at hjælpe børn til verden.
Ja. De dukker pludselig op. Ud af ingenting, så at sige.
- Hvem vil have sukker? - Tak. Er De aldrig bange?
Det kan jeg ikke tillade mig at være. Vent bare til du selv bliver læge.
Jeg må gerne sige "du", ikke?
Vi dissekerede vores første lig forleden. Det var hårdt.
- En mand på omkring 50 år. - Vi åbnede thorax...
- Og da vi nåede ind til hjertet... - Du var nær besvimet.
Dit fjols. Det kunne jo have været en, vi kendte.
- Min far eller min mor. Eller dig. - Jeg er enig.
En død krop er ligesom... en ting.
Men når man er i live, og man ved, hvordan man skal passe på sig selv...
Jeg mener det alvorligt.
Kroppen ved, hvad den har brug for. Problemet er psyken.
Man skal lade være med at forsøge at kontrollere psyken.
Jeg er gravid.
- Du hørte det godt, mor. - Vi skal have et barn.
- Hvad med studierne? - Det skal nok gå det hele.
- Hvor langt er du henne? - Tre måneder.
Undskyld. Jeg reagerer ikke hensigtsmæssigt.
Simon og jeg har overvejet det nøje. Vi vil gerne have børn tidligt.
Mine forældre fik mig, da de var på jeres alder.
Nå, men... I må have mig undskyldt.
Jeg er virkelig glad.
Se!
Svulsten sidder et godt sted. Den sidder ikke og trykker på noget.
Skal jeg have kemoterapi? Det frygter jeg virkelig.
Vi har først en klar diagnose efter operationen. Jeg kan ikke sige mere nu.
- Og hvad så bagefter? - Bagefter er der flere muligheder.
Der er jo kemoterapi. Men jeg kan også henvise Dem til en læge i Leuven.
Han er ved at afprøve en ny behandling. Hvis De har lyst til at afprøve det.
Han udtager Deres hvide blodlegemer til brug i en vaccine.
En vaccine mod kræft?
Ved at blande blodlegemerne med cellerne i svulsten kan den omprogrammeres.
Når blodlegemerne genindsprøjtes, jager de de syge celler som en slags vaccine.
Det er stadig på forsøgsplan -
- men hvis De er interesseret, vil jeg se, om De kan komme i betragtning.
Hvad siger De til det?
- Hvor ligger Leuven? - I Belgien.
Herligt. Jeg elsker øl.
Hvornår kan vi begynde? Jeg vil altså ikke have barberet håret af.
De vil bore et hul i mit hoved, tappe mit blod og gud ved hvad ellers!
Hvem ved, måske vågner jeg aldrig igen.
Eller måske bliver jeg lam fra halsen og ned.
Hvad mener du med "stol på dem"? Jeg stoler ikke på nogen i denne by.
Jeg skal vente i ti dage. Jeg var klar til at blive opereret på stedet!
Vil du ikke nok sove hos mig i aften? Jeg er så bange.
Jeg beder dig.
Ja, kom og spis frokost. Hvad har du lyst til? Hvor skal jeg bestille bord?
Ja, vi tales ved. Jeg har så mange ting at fortælle dig.
Vi ses på fredag, Claire. Tak.
Porte de Montreuil, tak. Ved Rue des Vignoles.
De taber.
Sådan, Beatrice. De vinder.
Kalvehjerne... Jeg elsker kalvehjerne.
Skal vi dele en oksehøjreb med marv?
Jeg spiser ikke kød.
Og De bør holde Dem fra rødt kød.
- Har lægen ikke sagt det? - Jo, men jeg går ind for nydelse.
Jeg kommer ikke til at leve af grøntsagssuppe og dampet broccoli.
Og hold nu op med at insistere på at være Des.
Vi er nødt til at tage en alvorlig snak.
- Først og fremmest om min begravelse. - Hold nu op. De skal ikke dø.
1: Jeg vil ikke kremeres.
2: Jeg kiggede på kister på nettet i aftes.
Tænk, man kan få lette, elegante kister -
- lavet af biologisk nedbrydelige materialer.
Og de er billige. Jeg er ikke nærig, men det er da penge lige ud ad vinduet.
- Hvad vil du have? - Goddag, de damer.
Goddag. Jeg vil gerne have torsk. Med grønne bønner i stedet for kartofler.
I mangel på oksehøjreb vil jeg have en stor entrecote.
- 350 gram. - Perfekt. Rød.
Med pommes frites og bearnaisesauce.
Nej, med mayonnaise.
Og hvilken vin vil De anbefale? En Bordeaux?
Måske en Saint-Julien eller en Graves.
- Saint-Julien, tak. Også til dig? - Jeg drikker ikke.
En kande vand, tak.
- Med eller uden brus? - Bare fra hanen.
- Hvad var det nu, din søn hed? - Simon.
- Hvordan er han? Har I et godt forhold? - Ja. Han flytter snart hjemmefra.
Jeg vil meget gerne møde ham.
Han har travlt med eksaminerne.
Claire... Jeg har tænkt over tingene.
Jeg behandlede dig ikke pænt. Det vil jeg gerne råde bod på.
Råde bod på?
Ja, jeg vil gerne efterlade dig noget. Penge. En større sum penge.
- Nej... - Hvorfor ikke?
- Fordi det er der ingen grund til. - Jo.
Det vil glæde mig at kunne forsøde dit liv efter min død.
Det er ikke nødvendigt. Jeg kan godt lide mit liv, som det er.
Tak... Men har du ikke lyst til at rejse eller bruge noget tid på dig selv?
Nej.
- Er du alene? - Undskyld?
- Har du nogen kæreste? - Nej.
Har du været alene længe?
Hvorfor forsvandt De pludselig?
- Vil du virkelig gerne tale om det? - Ja.
Det spørgsmål måtte jo komme. Du spilder ikke tiden. Det er fint.
- Var det virkelig på grund af penge? - Ja, men ikke kun det.
Hvad laver du? Hold nu op med det pjat. Sæt dig ned.
Vi vil aldrig forstå hinanden.
Vi er jo først ved at lære hinanden at kende igen.
Lære hinanden at kende igen?
De forsvandt for 30 år siden, og nu forventer De, at jeg vil hjælpe Dem.
Jeg vil ikke have Deres penge.
Jeg vil ikke stå i gæld til Dem, Beatrice Sobolewski. Glem det.
- Er du færdig? - En sidste ting...
Det gør mig ondt, at De er syg.
Men frem for at tænke på kister, så stop med at ryge, drikke og spise rødt kød.
Det er kun med til at nære Deres kræft, og det er De vel ikke interesseret i?
Hun er lige så pisseirriterende som sin far.
Claire!
Vent på mig, Claire.
Hvad laver du? Vil du gerne have, at jeg falder om med et epileptisk anfald?
- Så kunne De lære det. - Alle begår fejl i løbet af livet.
Selv dig, vel? Jeg var unfair over for din far.
Han var svær at leve med, men tænk, han begik selvmord grundet mig.
- De synes, at det er flatterende. - På ingen måde.
Stop nu, Claire. Jeg er lige ved at falde om.
Hvorfor kom De tilbage? Jeg havde sluttet fred med det hele.
Da jeg fandt ud af, at jeg var dødeligt syg -
- tænkte jeg på, hvad der havde betydet mest for mig... Og det havde din far.
Han er den eneste mand, der har betydet noget for mig.
Hvad med alle de andre?
Man kan bruge årevis på forgæves at lære en mand at kende.
Omvendt kan et kort møde gøre indtryk for livet.
- Hvorfor forlod De ham? - Det ved jeg ikke.
Jeg ville ikke have, at drømmen skulle slutte... Han havde givet op.
Han ville have et almindeligt arbejde og købe et hus på landet.
Forestil dig mig bo på landet. Det kunne jeg simpelthen ikke.
- De så ikke, at han var en god mand. - Han så heller ikke mig.
Han havde ingen ambitioner, og han var frygtelig hidsig.
- Lidt ligesom dig. - Helt ærligt.
Undskyld.
- Jeg orker ikke det her. - Hvorfor ikke?
- Det er min søn, Simon. - Tag den.
Hallo? Hej, Simon.
Du må undskylde det forleden. Jeg var lidt...
Ja, hvor som helst. Jeg tager metroen. Vi ses om lidt.
- Han vil gerne se mig. - Hvor bor han?
- I det 19. arrondissement. - Der er langt væk. Jeg giver en taxi.
Jeg kunne være kommet op. Jeg vil gerne se, hvordan du bor.
Det er Lucies lejlighed, og hun læser. Kom, jeg er på vej i svømmehallen.
Er alt okay imellem jer? Jeg ødelagde vel ikke noget forleden?
Jeg skal fortælle dig noget.
- Jeg forsætter ikke på tredje år. - Hvor ved du det fra?
- Eksaminerne er jo ikke slut. - Jeg kvajede mig til de første.
Du tager dem da bare om.
- Hvordan kvajede du dig? - Jeg er bare ikke dygtig nok.
- Hvad? Du klarede dig godt i skolen. - Det er længe siden.
Jeg har besluttet at stoppe.
- Studierne? - Medicinstudiet.
Hvad fabler du om? Du har altid drømt om at blive kirurg.
Det var vist mere din drøm. Jeg vil gerne være jordemoder.
Jeg kan få merit for to år på medicin, og så er jeg færdig om tre år.
Er det på grund af babyen?
Hvorfor vil du være jordemoder? Det er ikke et mandearbejde.
Verden ændrer sig, og mændene ændrer sig med den.
Hvad skal jeg sige? Det føles, som om jeg har fejlet et sted undervejs.
Kan De høre mig?
- Kig på mig. - Mit barn...
Kør hende ind til ultralyd. Godt, at ulykken skete i nærheden.
Klinikken er ved at lukke, så vi er underbemandede. Få fat i Oudinot.
Vi fjerner fedtvævet. Sådan. Sug.
Evelyne...
- Skal jeg skubbe? - Ja.
Sådan...
- Hendes hjerterytme bliver langsommere. - Moderkagen skal ud nu.
Vi risikerer at miste hende.
En, to, tre.
- En, to, tre. - Træk så vejret.
Træk så vejret. Kom nu...
Claire...
Kom nu...
Træk nu vejret, lille mand.
Lad være!
Træk nu vejret. Træk nu vejret.
Luk øjnene. Det skal være en overraskelse.
Stol på mig og luk øjnene.
- Hvad skal jeg? - Gå langsomt fremad. Jeg fører Dem.
Jeg stoler på Dem.
- Nu åbner jeg øjnene. - Nej, ikke endnu. Vi er der næsten.
Nu kan De åbne øjnene.
De skal ikke kigge ned.
Træk vejret.
Jeg kom her tit som dreng.
Jeg sad og ventede her i timevis.
Jeg ved ikke på hvad.
- Er du sulten? - Ja.
Hold da op. Kaviar.
Selv en lastbilchauffør kan godt vide, hvad der er godt.
Vi har jo trods alt nogle frynsegoder. Jeg håber, at du kan lide det.
Det kan jeg. Jeg spiste det ofte som barn med min far.
- Var han rig? - Nej, men...
Værsgo. Det renser smagsløgene.
Min far var en berømt svømmer. Han rejste meget.
- Er han død? - Ja.
Han hed Antoine Breton.
Siger det navn Dem noget?
- Nej. - Han vandt mange medaljer i 70'erne.
To gange fransk mester og OL-vinder.
Jeg rejste tit rundt med ham, da jeg var barn.
- Lever din mor stadig? - Ja.
Men vi kan slet ikke enes om noget. Det er faktisk helt surrealistisk.
Vi har intet til fælles. Jeg forstår slet ikke, at jeg er hendes datter.
- Hvad med Dem? - Mig?
Dine forældre?
De er i deres livs efterår.
Sammen. Og vi skal jo alle dø en dag.
Må jeg spørge dig om noget?
Hvad ville du gøre -
- hvis du mødte en person fra din fortid, som havde såret dig?
Jeg ville gå over på den anden side af gaden. Ville du ikke det?
- Det ved jeg ikke. - Hvem er det?
En, der forrådte mig for lang tid siden.
En kvinde.
- Hvorfor har hun opsøgt dig? - Hun er alvorligt syg.
Hun har brug for en sygeplejerske.
Jeg kan ikke vende hende ryggen. Det kan jeg ikke.
Jeg må hjem. Jeg er lidt utilpas. Det skyldes nok vodkaen.
Alkohol gør mig... Hvis jeg drikker for meget, bliver jeg emotionel.
Jeg har intet imod, at du er emotionel. Du er meget smuk.
- Det er dig. - Ja, det er mig.
De har sovet i et helt døgn.
- Er jeg ikke død? - Nej.
Det er gået rigtig godt.
Er det sløret eller klart, når De ser på mig?
Jeg har virkelig ondt i hovedet.
Hvor mange fingre er der her?
Hold nu op med det der. Jeg kan godt se dig.
På et tidspunkt troede jeg, at jeg var gået over på den anden side...
At jeg aldrig ville se nogen igen.
Jeg kunne ikke bevæge mig.
Da jeg vågnede... var du her.
Ved du, hvad jeg virkelig godt kunne tænke mig? Du bliver sikkert sur...
Æg med mayonnaise. Jeg ved ikke, om det er sundt eller ej.
Det skal jeg nok finde til Dem.
Hvordan har De det, fru Sobolewski? Jeg hører, at De er vågnet.
Jeg kommer tilbage senere.
Nej, bliv her. Det er...
Det er min datter. Min datter, Claire.
Jeg må være ærlig og sige, at svulsten var større end forventet.
Deres mor lå i koma i flere timer. Det er ikke noget godt tegn.
Jeg er bekymret for hende.
Men hold modet oppe.
- Hun siger, De arbejder på et hospital. - Ja, jeg er jordemoder.
Når jeg dør, kan du bare smide mig i en skraldepose og dumpe mig i Seinen.
Det er forbudt.
De har snart fået gjort Seinen helt ren. Min søn svømmer tit i den.
Det var ærgerligt. Ellers ville jeg kunne være stødt ind i ham.
- Hvorfor er du egentlig altid så sur? - Jeg koncentrerer mig bare.
Jeg bryder mig ikke om at køre bil. Slet ikke når det er en andens bil.
- Hvad er fartgrænsen her? - 50 kilometer i timen.
Og du kører...
30? Helt ærligt! Drej til venstre her. Kom nu!
Jeg vil vise dig noget.
Drej til venstre helt oppe for enden.
Det er her. Lige her.
- Hvor? - Her.
Jeg er vokset op her.
Nej, ikke deroppe. Dernede.
Vinduet til venstre for døren. Det var portnerboligen.
Du er den første, jeg har fortalt det til.
Min mor var portnerkone, og min far var natportier.
Vi tre boede i en etværelses.
Der var et lille køkken. Intet badeværelse.
Jeg sov på en madras i entreen.
Jeg troede, at De var en ungarsk prinsesse med russisk blod i årerne.
Jeg har altid elsket at bilde folk alt muligt ind.
Din far elskede tanken om, at jeg var prinsesse.
Han faldt pladask for det.
Han var ikke for klog, når det kom til den slags.
- Kommer det bag på dig? - Jeg kan ikke lide, når folk lyver.
Jeg hedder faktisk Beatrice Sobot.
Jeg tilføjede "lewski", fordi jeg syntes, at det lød smart.
Det har jeg aldrig fortrudt. Vent...
Jeg bider ikke. Der sidder en øjenvippe.
Sådan. Pust og ønsk dig noget.
Jo, ønsk dig nu noget. Så ønsker jeg noget for dig.
Jeg har et ærinde på Boulevard Barbès. Kan vi køre derhen?
Barbès? Nej, jeg lovede lægen at køre Dem direkte hjem.
- Han sagde, at De skulle hvile Dem. - Jeg kan da altid hvile mig.
Kør ned for enden ad gaden.
Her har vi været én gang.
- Nej. - Jo.
Drej til højre her. Til højre.
Parkér her. Det er lige der.
Det er ulovligt. Jeg vil ikke have en bøde.
En bøde? Hvem bekymrer sig om det? Parkér nu der.
Fint.
Jeg er tilbage om fem minutter.
- Er der noget galt? - Ja, jeg er helt svimmel.
Hvad sagde jeg? De er slet ikke i stand til det her nu.
- Jeg kører Dem hjem nu. - Nej. Gå nu. Det skal nok gå.
- Skal jeg gøre det for Dem? - Vil du det?
Hvis De forklarer mig, hvad det er, jeg skal.
Du skal gå derop. Tag trapperne op til øverste etage. Der bor Rolande.
Sig, at jeg har sendt dig. Du finder på en eller anden undskyldning...
Hvad...
Jeg lagde dem her.
Sig, at det er løgn! Jeg glemte dem, da jeg forlod hospitalet.
Har du tilfældigvis dit checkhæfte på dig?
Ja.
Kan du udskrive fem checks à 1000 euro?
Jeg har ikke 5000 euro på min konto.
Hun indløser dem ikke straks. Jeg betaler dig inden.
Jeg udskriver ikke fem checks à 1000 euro til en fremmed.
Jeg har nok problemer i forvejen. Hvad går det her ud på?
5000 euro, Claire. Jeg kan dø i morgen, og så står du der og belærer mig.
5000 euro svarer altså til to måneders løn.
Jeg giver dig pengene i næste uge.
- Den der lavede De tit på min far. - Hvad mener du?
Jeg ved godt, det var på grund af Dem, at han døde som en fattig mand.
Hvad? Har din mor sagt det?
Da han holdt op med at svømme, var vi flade. Det var mig, der tjente pengene.
Jeg har mine fejl, men jeg er ikke nærig. Eller smålig.
Okay, fint. Lort.
Godt så...
- Du har reddet mit liv. - Ja, det håber jeg sandelig.
Hvem er det?
Goddag... Jeg er her på Beatrices vegne.
Hun sagde, at De ventede hende.
- Hvorfor er hun ikke selv kommet? - Hun er syg.
Hun sagde, at De ville være forstående. Jeg er hendes datter.
Har hun nu en datter? Siden hvornår?
Min mor ligger beklageligvis i sengen med en grim influenza.
Kom indenfor, min ven.
Denne vej.
Må jeg byde på et glas portvin?
- Tak. - Sid ned.
Skål.
Har du checkene med?
Nå ja, checkene.
De er lige her.
De indløser dem ikke lige med det samme, vel?
Nej, ikke før hendes held vender.
Jeg ved, hvordan hun er. Vi har kendt hinanden i årevis.
Tak.
Pas på! Mit glas står på gulvet.
Værsgo.
Jeg tror, at det hele er der. Check det lige.
Har De noget at pakke dem ind i?
Skal jeg nu også pakke dem ind? Sig til hende, at hun ikke skal stramme den.
Hun skal ikke være et halvt år om at betale mig tilbage. Ligesom sidst.
Her. "Vær ikke et halvt år om at betale mig tilbage ligesom sidst."
Hun er spøjs, ikke? Det klæder dig at være lidt uartig.
Men din regnfrakke er altså grim.
Skal vi ikke spise østers på Terminus Nord? Det er lige i nærheden.
Claire?
- Ja? - Jeg var bange for, du var gået.
Jeg har købt skinke og lidt andre ting. Jeg må af sted nu.
- Kan du ikke blive? - Jeg skal aflevere bilen.
Og jeg har jo som sagt nattevagt.
- Har De taget Deres medicin? - Ja.
Har De en ven, der kan kigge forbi i morgen?
Jeg har ingen venner. Jeg har ikke...
Det gør ikke noget.
Paul?
Jeg var til grillfest hos naboen.
Jeg ville lige aflevere nøglerne. Tak for lån af bilen.
- Vil du med ind til naboen? - Det går ikke. Jeg må hjem.
Jeg har nattevagt, og jeg er allerede sent på den.
Dejligt. Hvad er det?
Det smager godt. Er det til mig?
Kom...
Jeg kan ikke åbne den. Jeg kan ikke se noget.
Forsigtigt...
- Hvem er ejeren? - En libaneser.
Boet er først opgjort nu. Han døde for tre år siden -
- men hans børn er spredt over hele verden, og de er ligeglade.
Fabrice!
De ville gerne have pyntelister, ikke?
196 kvadratmeter. Ideel til et ungt par.
De kan fjerne denne væg, og der er syv kaminer i lejligheden.
Her boede mange libanesere under krigen.
Efter krigen flyttede mange hjem, men de beholdt deres lejligheder.
- Har De haft mange fremvisninger? - Kun denne. Her er det største værelse.
Lidt over 20 kvadratmeter. Med en skøn udsigt.
Og så er der et tilstødende badeværelse.
- De er nødt til at trykke lidt ned. - Jeg kan ikke...
Det gør lidt ondt i starten, men det er helt normalt.
- Smerten skal nok fortage sig. - Han har vist fat nu.
Jeg kommer tilbage.
Hallo? Ja...
Hvad?
Francis tilbød, at jeg kunne bo hos ham. Men det er jo lidt akavet...
Kunne jeg mon bo hos dig? Bare to-tre dage?
Er det rigtigt? Tak...
Det er jeg virkelig glad for.
Jeg har lige et ærinde, så kommer jeg.
Sender du mig adressen?
- Må min bagage stå her til senere? - Naturligvis.
200!
Okay, 100 mere.
- Må jeg? - Værsgo.
Jeg tager af.
- Er der smukt i Mantes-La-Jolie? - Det ved jeg ikke. Jeg er fra Paris.
Løb! Skyd!
- Helt ærligt! - Din store idiot!
- Er der nogen butikker i nærheden? - Hvilken slags butikker?
Butikker, hvor man kan købe lækre varer. Kage, ost, vin og cigaretter.
- Ja? Det er på fjerde sal. - Elevatoren duer ikke.
En etage mere.
Sådan. Går det?
Jeg mistede lige fodfæstet.
- Er det din søn? - Han er vokset siden da.
Han er sød.
- Her er, ligesom jeg forestillede mig. - Skal jeg vise Dem rundt?
Her er køkkenet.
Her er der et pulterkammer. Toilettet.
Og badeværelset.
Jeg har ryddet de her skuffer til Dem.
Det er min søns værelse. De skal sove på mit værelse. Det er her.
Har du ingen billeder af Antoine?
Nej.
Det er det eneste, jeg har beholdt.
Det er en virkelig behagelig seng.
Jeg har gjort plads til Dem i skabet.
Det er en enkel lejlighed, men her er rart at være.
Er alt okay?
- Jeg har det ikke så godt. - Kom her.
Jeg fryser. Vil du trække for?
- Har De taget Deres medicin? - Nej, ikke siden i morges.
- Hvorfor ikke? - Jeg kan ikke lide smagen af den.
Jeg kan ikke lide smagen af den...
Kom indenfor.
- Har hun det bedre? - Hun er ikke vågnet endnu.
Tak, fordi du kom.
Hov... Vent lidt...
- Gå bare ind. - Jeg har taget en god vin med.
Jeg har taget den med til Simon og Lucie.
Tak. Vi stiller den der. Jeg vil ikke have, at hun finder den.
- Hvorfor? - Fordi hun er meget glad for sprut.
- Bor du her? - Ja.
Her er dejligt.
- Er der noget galt? - Det er svært, at hun er her.
- Hvorfor inviterede du hende så? - Hun har jo ingen andre.
Køkkenet er der. Hvis du er sulten, er der brune ris med grøntsager.
Ellers kan du tage noget andet i køleskabet. Føl dig bare hjemme.
Kom og se.
- Tag overkøjen i min søns værelse. - Fedt. Jeg føler mig som et barn igen.
Her er badeværelset. Jeg har lagt et rent håndklæde frem. Her er toilettet.
Der må ikke ryges herinde. Det er jeg meget striks omkring.
- Jeg er nødt til at løbe nu. - Hvad hvis hun vågner?
Hvad gør jeg, hvis hun er utilpas?
Hun får noget medicin, der hedder Rebanil. Det står på køkkenbordet.
Ring, hvis der er noget, okay?
Jeg lader min mobil være tændt.
- Jeg er nødt til at gå. - Jeg har tænkt på dig hele dagen.
Jeg er nødt til at gå.
Claire?
- Hvad er der? - Ikke noget.
Jeg betragter dig bare.
- Har De en cigaret? - Jeg tror ikke, at man må ryge her.
Jeg har ikke røget i ti dage.
Så fortsæt hellere på den måde.
- Hvem er De? - En ven.
- Har De ikke noget navn? - Et navn udgør ikke nogen person.
Jeg hedder Paul. Hvad hedder De?
- Beatrice. - Er det Deres rigtige navn?
Ja. Jeg hadede det navn som barn.
Jeg syntes, at det var så ordinært.
Jeg hadede faktisk alt ved mig selv.
Jeg var altid den højeste i skolen.
Jeg drømte om at få skåret mine ben af. Det kunne en god kirurg vel ordne.
Han skulle bare hugge en bid af benet. Ligesom når man laver ossobuco.
- Vil De købe nogle cigaretter til mig? - Det må vi vist lige vende med chefen.
Er De hendes kæreste?
Fantastisk sang. Jeg har altid været vild med Serge Reggiani.
- Jeg går i seng igen. Godnat. - Godnat.
Er her nogen?
Hjælp...
Jamen med den nye struktur kan man optjene afspadsering.
- Ja, det er vigtigt. - Du kan da ikke bare svigte os.
Nej, men jeg er uenig i...
En gang til. Kom så...
Sådan, ja. Flot.
Er alt okay?
- Kom så. - Tag min hånd.
Tag en dyb indånding.
Kommer veen nu? Ja, kom så.
Pres. Sådan, ja. Pres til og hold presset.
En gang til. Fint, træk vejret.
Jeg kan se håret. Vil De mærke? Læg Deres hånd der.
Kan De mærke det?
- Så er vi klar igen. - Kom så. Pres.
Pres... pres...
Bravo! De klarer det så flot! Nu kommer han.
Lille skat...
- Tænk, at det er sådan at føde. - De har været heldig.
- Klinikken lukker i morgen. - Er det rigtigt? Hvorfor?
Besparelser. Den samme gamle historie.
Jeg er faktisk født her.
Er De født her? Hvad er Deres navn?
Amado. Mine forældre er fra Limay.
Cécile?
Jeg kan sagtens huske Dem og Deres mor.
De var virkelig en lille bitte pige.
Hold da op. Jeg bliver helt rørt.
Jeg må lige sidde ned.
- Er De fru Breton? - Ja.
- Hvor lang tid siden er det? - 28 år.
Næsten en hel menneskealder.
Vi taler tit om Dem. Uden Dem havde jeg været død.
Ja, De havde nogle problemer. Vi var nødt til at udskifte Deres blod.
- Men der var intet blod. - Vi søgte overalt.
Jeg mener, at vi sendte en hele vejen til Rouen.
- De gav mig Deres blod. - Ja, heldigvis deler vi blodtype.
Jeg burde have opsøgt Dem noget før.
- For at takke Dem. - Hvorfor dog det?
Uden Dem havde jeg ikke været i live.
Jeg behøver ingen tak. Jeg udfører bare mit arbejde.
Hvad skal han hedde?
Antoine.
Min frihed, jeg holdt længe fast i dig -
- som en sjælden ædelsten.
Min frihed, det var dig, der hjalp mig med -
- at sætte sejl.
Vi fulgte vores hjerter.
Vi rejste lige derhen, hvor vinden ledte os -
- så vi drømmende kunne...
Se lige mig. Jeg spiser fuldkornsbrød og drikker timian-te.
Det er mest for at glæde Paul.
- Var det hårdt i nat? - Det var okay.
Vi havde en akutfødsel, men jeg fik også sovet lidt.
Vi har lyttet til Brel og Brassens. Barbara er ikke lige os.
Men jeg har altid været vild med Reggiani.
- Ferré er fin, men lidt deprimerende. - Han er da genial!
Har hun taget sin medicin?
Ja, hun har taget sin medicin.
Og hun har betalt sin gæld. Eller næsten. Værsgo.
Hvad er det for nogle penge?
Det er resten af Rolandes penge. Jeg har tabt lidt, men det vinder jeg igen.
- Har De spillet? - Jeg skylder dig jo penge.
I aftes? Kørte du hende?
Det var ikke i aftes, men i går eftermiddags, inden jeg kom.
Det var altså ufornuftigt.
Hold nu op. Det er slemt nok, at jeg tabte.
Jeg tog forbi haven i morges og høstede de første radiser.
Dine tomater ser fine ud, men de trænger til vand.
Jeg er træt. Jeg trænger til en kop kaffe.
Jeg vil også gerne have en kop kaffe. Med mælk.
Kaffe med mælk er ikke godt for leveren.
Nå? Hvad er der galt med min lever?
Din lever er påvirket efter narkosen og trænger til ro.
- Så en sort kaffe. - Lav nu en kop kaffe med mælk.
Bland dig udenom.
Jeg synes, at du skal gå.
Jeg går nu. Vi ses.
Jeg ville invitere Dem på middag. Er der en bistro i nærheden?
Jeg skal til Schweiz i aften. Derefter til Polen og Tyskland.
Jeg skal nok tage nogle saltkringler med tilbage.
Du forstår dig virkelig på at tale med mænd.
Hvorfor præsenterede du mig ikke for ham?
- Er han Simons far? - Simon har ingen far.
Jeg har opfostret ham alene.
Må jeg få et tv ind på værelset? Jeg kan ikke falde i søvn uden at se tv.
Tag det i stuen. Jeg ser aldrig tv. Jeg skal nok bære det ind.
- Er alt okay? - Nej.
Nu skal jeg hjælpe dig...
I løbet af de sidste par dage er min krop blevet så mærkelig.
- Drømmer jeg, eller sagde du lige "du"? - Du drømmer.
- Du har ikke feber. - Læg din hånd der igen.
Jeg har krampe. Jeg får hele tiden krampe i skulderen og i armen.
Lig stille.
Jeg troede ikke, at du var til den slags mænd.
Stærk, men... Intelligent og følsom. Det er godt.
Der har du valgt helt rigtigt.
- Hvad laver han? - Paul? Han er lastbilchauffør.
Han kører i udlandet.
Lastbilchauffør.
Den fantasi har jeg aldrig haft.
Har han tatoveringer over hele kroppen?
Nej. Han har valgt det arbejde, fordi han kan lide at føle sig fri.
En fri sjæl.
Når han kører, kan han mærke, at han er i live.
Sådan havde din far det også, da han indstillede konkurrencerne.
Han satte sig ind i sin bil og kørte i timevis.
Det var ikke til at vide, hvor han havde været.
Jeg blev altid vanvittig urolig for ham.
Tag plads.
Det er længe siden, jeg sidst har set Dem her i banken.
- Hvad kan jeg gøre for Dem, fru Breton? - Jeg vil gerne optage et lån.
- Skal bilen skiftes ud? - Nej.
Det er noget personligt.
Jeg har hørt, at fødeklinikken lukker.
Ja, vi er ved at lukke ned.
- Har De fundet et nyt arbejde? - Jeg er ikke begyndt at lede endnu.
- Og De vil gerne optage et lån? - Ja.
Jeg har modtaget min godtgørelse, men det er næppe nok...
Jeg har brug for at holde fri i noget tid.
Jeg glemte saltkringlerne, så jeg turde ikke ringe.
Hvordan har hun det?
Hvad skal jeg sige?
Jeg er på vej ud i haven. Vil du med?
Der er ikke plads i mit liv, Paul.
Jeg har intet at tilbyde en mand.
Har jeg da bedt dig om noget?
Jeg kom med ét enkelt forslag. Jeg er på vej ud i haven. Vil du med?
- Jeg har ikke rørt dig endnu. - Nej?
- Nå? - Det er næsten helet.
- Vil du se? - Nej tak.
Jeg elsker, når du siger "du" til mig. Det sender mig 35 år tilbage i tiden.
- Nu vasker vi mit hår. - Nej, det er for tidligt.
Jeg kan ikke holde ud at se sådan her ud mere.
Men du bliver kønnere for hver dag. Det klæder dig at være arbejdsløs.
Jeg har aldrig set dig så glad før. Jeg er klar.
Er Paul ikke kommet tilbage?
Det er brandvarmt! Er du ude på at tage livet af mig?
- Sådan. Nu er det bedre. - Ja... Det er stadig varmt.
Vi havde det godt nok skægt på Boulevard Saint Germain.
Ja, vi tre grinede altid.
Hvorfor mon din far giftede sig med din mor?
- Det er leveren. - Hun var ikke den rette for ham.
Hun var gravid med mig.
Det har han aldrig fortalt mig.
De mødte hinanden på et tog.
Det hele gik meget hurtigt.
Hun nægtede at få en abort, så han giftede sig af pligt.
Er hun stadig vred på mig?
Hun er vred på alle.
Hun har altid måttet kæmpe alene.
Hun var ikke lykkelig.
Hun burde have været lykkelig over at have dig. Det ville jeg have været.
Du kan noget med dine hænder. Ligesom din far.
Er du helt sikker på, at du ikke har nogen billeder af ham?
Jeg har aldrig selv gemt på ting, så jeg kan dårligt bebrejde dig.
Siden Boulevard Saint Germain har jeg nærmest boet i en kuffert.
Jeg har nogle lysbilleder.
Lysbilleder?
En hel masse. Jeg har ikke turdet se på dem alene.
Hold da op... Sikke en flot fyr.
Har du lyst til noget at drikke?
Paul ville sige, jeg havde en dårlig indflydelse på dig.
Skål for os. Skål for livet.
Åh, de små badebukser.
Hvem er det?
Undskyld.
Hvem i al verden var det?
Simon!
Er det din søn? Jeg troede, at det var Antoine.
Har du fået overskæg?
Det er Beatrice. Jeg har kendt hende, siden jeg var barn.
- Det er Simon. - Goddag, frue.
- Og han siger "frue" til mig. - Hvad er der galt?
Beatrice synes bare, at du ligner morfar meget.
- Jeg har aldrig kendt min morfar. - Det er ikke kun ligheden...
Jeg bliver helt forvirret nu. Skænk mig et glas. Jeg må lige samle mig lidt.
- Må jeg også se det? - Ja da. Sid ned.
- Hvor har du fundet dem? - I garagen.
- Hvorfor har du aldrig vist mig dem? - Det ved jeg ikke. Fordi...
Det kunne jeg bare ikke.
Det er godt nok underligt.
Se.
- Er det babyen? Han skal være far. - Allerede?
Hold da op...
Det ser fint ud. Lad mig se, ja...
Det er fint. Det ser rigtig fint ud.
Helt perfekt. Man kan ikke se kønnet endnu.
- Jo. Det er en dreng. - Er du sikker?
Lad mig se, så skal jeg nok afgøre det. Jeg er nemlig også faglært.
Den der lille tingest der.
Jeg kan godt se den, men det er for tidligt at sige med sikkerhed.
Det sagde de altså. Nå, men jeg må af sted.
Jeg skal mødes med en ven. Vi skal i svømmehallen.
- Han svømmer endda. - Farvel, frue.
Jeg følger dig lige ud.
Nej, jeg har ingen adresse.
Jeg troede, at jeg måske kunne få lidt hjælp -
- selvom jeg ikke har betalt kontingent.
Ja... ja.
Er det rigtigt? Okay, tak...
Her, tag dem.
- Hvornår skal det være? - Om to uger.
- Tillykke. Hav en dejlig dag. - Tak. Farvel.
Hvad kan jeg hjælpe Dem med?
Værsgo.
Jeg henter lige chefen.
- Goddag, frue. - Goddag.
- Jeg kan garantere, at det er ægte. - Det kan jeg godt se.
Men det er ikke noget for vores kundekreds. Desværre.
- Giv mig dog et tilbud. - Jeg er ikke interesseret.
- 3000? - Nej, hold nu op.
- 2000? Det er ikke ret meget. - Beklager. Vær venlig at gå.
Det er 8000 værd. Forær det til Deres kone.
Jeg vil gerne bede Dem om at forlade butikken.
Hør nu her. Kan De se drengene udenfor? Det er mine børnebørn.
Det er min datters børn.
Hendes mand har forladt hende. Hun er arbejdsløs og har ingen penge.
- Og så ryger du oven i købet. - Hold op med at belære mig.
Det her er Mantes-la-Jolie.
Hvad tænker du på? Du kan da ikke pantsætte et ur i massivt guld her?
Det er jo helt ude i hampen.
- Tag nu sikkerhedsselen på. - Du lyder ligesom min mor.
Hvad laver du? Beatrice?
Det er bare for meget.
Hun er jo kropumulig.
Hvor er hun?
Beatrice, hold nu op.
Sæt dig nu ind. Sæt dig nu ind.
- Kom nu. - Lad mig være i fred!
Hun er jo helt umulig.
Synes du ikke, at du overreagerer lidt?
- Lad mig være. - Hvor skal du hen?
- Nå ja, du plejer jo at stikke af. - Hvad vil du have, at jeg skal gøre?
Jeg ved, at jeg er døende. Jeg kan mærke det i hele kroppen.
Og jeg vil gerne leve.
Jeg har aldrig været syg og har aldrig beklaget mig over småting.
Der har altid været fart på mig.
Og nu står jeg helt ynkelig her og er afhængig af dig. Uden en rød reje.
Hospitalsregningen skal jo betales, så jeg er jo nødt til at sælge det her ur.
Ved du, hvad han plejede at sige?
At han elskede at kysse dig. At du gav ham alt i et enkelt kys.
Du får mig til at græde, når du siger sådan noget vrøvl.
Kom med mig.
- Hvor skal du hen? - Ud i haven.
Du har ikke set min have endnu. Den er fyldt med blomster.
Kom nu. Du vil have godt af det.
- Din regnfrakke er altså grim. - Ja, det har du sagt før.
Når jeg er på toppen igen, forærer jeg dig en ny.
Du skulle se dig selv bagfra.
Se, han er helt smurt ind i pollen.
Han ser helt beruset ud. Han minder mig om en, jeg kender. Se selv.
Han tager for sig af retterne, og bagefter falder han i søvn.
Se.
Ærter, hvor lækkert. Jeg spiste dem altid som barn hos min mormor.
- Har du selv sået det hele? - Ja, hvem ellers?
Det er det rene paradis. Du bor i paradis, Claire.
Kunne du tænke dig squash til aftensmad? De er friske og lækre.
Ja, men uden dine væmmelige brune ris. Vi køber nogle kalvekoteletter på vejen.
Eller oksehøjreb. Det har jeg drømt om siden vores frokost, hvor du var så ond.
Vil I med ud at køre?
Ulvene har forladt Paris.
De kører mod nord, de kører mod syd.
Ulvene har forladt Paris.
Du må gerne smile, søde Elvire.
Ulvene har forladt Paris.
Ulvene! Ulvene!
Hvad er det her?
- Det er aircondition. - Det virker også imod cigaretrøg.
- Er lastbilen svær at køre? - Vil du prøve?
Ja.
Hvis min kæreste havde en lastbil, ville jeg følge ham overalt, Claire.
Hvad venter du på? Det er jo et helt lille hjem.
Det havde været ideelt for en som mig, som aldrig kunne finde ro.
- Hvordan synes du, at jeg kører? - Som en professionel.
"Jeg er rejst, min søde."
"Jeg har efterladt de to tungeste kufferter. Dem får jeg ikke brug for."
"Forær alt væk, undtagen silkeskjorterne. De vil klæde dig."
"Hils Paul mange gange fra mig. Tak ham for den skønne lastbiltur. "
"Hils også Simon."
"Og Lucie, som jeg aldrig fik mødt, og deres lille søn."
"Han skal nok blive til noget. Han er et ønskebarn."
"Det var vi ikke ligefrem, men vi Harda klaret os fint, ikke?"
"Jeg elsker dig."
Vi har områdets bedste udstyr.
Vi har en 1,5 Tesla MR-scanner og udstyr til at foretage stereotaktiske biopsier.
Deres tidligere kollegaer anbefalede Dem.
Nu skal De møde vores chefjordemoder, hr. Lefébur.
Snart sløjfer man titlen "jordemoder". Folk bliver i stedet "fødselshjælpere".
- Ja, det har jeg hørt. - Tiderne skifter.
Her er ansat omkring 100 jordemødre -
- plus ekkosygeplejersker og sygehjælpere.
Men det mindsker ikke Deres chancer. Vi satser på at runde 4000 fødsler i år.
4000 fødsler?
De får ingen weekendvagter.
De kan også blive videreuddannet her.
Jeg vil helst bruge min erfaring til at hjælpe unge fødende kvinder.
I dag er erfaring af mindre betydning end moderne teknologi. Tiderne skifter.
Morgendagens medicinske verden vil være helt anderledes end det, De kender.
Så er vi fremme.
- Nå? - Det går slet ikke.
Jeg er villig til at gøre alt.
Jeg sælger min lejlighed om nødvendigt. Jeg vil ikke arbejde der.
- Eller også begynder jeg at undervise. - Uanset hvad, så støtter jeg dig.
Her. Jeg har hentet din post.
Nogen må jo sige nej til de profithungrende tosser.
Jeg har lyst til at give min erfaring videre. Det kan jeg godt.
Og vi er nødt til at planlægge vores fremtid.
- Vi kan da leve af vores kartofler. - Og hindbærrene er modne nu.
Du kan godt lide hindbærmarmelade, ikke?
Jeg skal lige tisse.
Se her. Er livet ikke bare fantastisk?
Pluk nogle jordbær og nogle grønne bønner til vores aftensmad.
Tænk, at de kører i bil herud. Hun er over otte måneder henne.
Hun kunne gå i fødsel her. Det skulle lige passe.
Robåden...